Седмиця 15-а після П’ятидесятниці. Глас 5. |
![]() Посту немає.
|
Мцц. Віри
, Надії
, Любові
і матері їх Софії
(бл. 137).
Мцц. Феодотії (бл. 230) і Агафоклії
. Мучеників Пелія
і Ніла
, єпископів Єгипетських, Зінона
пресвітера, Патермуфія
, Ілії
та інших 151 (бл. 310). Свт. Іоакима, патріарха Александрійського (1567).
Прмчч. Павла, Феодосія, Никодима та Серафима (1918). Прмц. Ірини (1931). Мч. Іоанна (1941). Прмц. Олександри (1943).
Царгородської (1071) і Макаріївської
(1442) ікон Божої Матері.
Євангельські Читання
Гал., 208 зач., III, 23 – IV, 5. Мк., 25 зач., VI, 30-45.
Святитель Феофан Затворник. Думки на кожен день року
У ЄВАНГЕЛІЄ Є ТАКІ СЛОВА: “І БІГЛИ ТУДИ ПІШКИ З УСІХ МІСТ… І ЗІБРАЛИСЯ ДО НЬОГО”, – ЦЕ В ПУСТЕЛЮ ВІФСОЇДСЬКУ, ДЕ БУЛО ЗВЕРШЕНЕ ДИВНЕ НАСИЧЕННЯ П’ЯТИ ТИСЯЧ П’ЯТЬМА ХЛІБАМИ І ДВОМА РИБАМИ.
ЩО Ж ТЯГНУЛО ТАК НАРОД ДО ГОСПОДА? СПІВЧУТТЯ ДО БОЖЕСТВЕННОГО. БОЖЕСТВО ГОСПОДА, ПРИХОВАНЕ ПІД ПОКРОВОМ ЛЮДСЬКОГО ЄСТВА, ПОКАЗУЄ СЕБЕ У СЛОВІ, ДІЛІ, ДУМЦІ ТА У ВСЬОМУ, ЩО ВИДНО БУЛО У ГОСПОДІ.
ПРОЯВЛЕННЯ БОЖЕСТВА ПРОБУДЖУВАЛО ПРИХОВАНЕ У СЕРЦІ ПОЧУТТЯ БОЖЕСТВА І ЧЕРЕЗ НЬОГО ПРИВЕРТАЛО ДО ГОСПОДА. УТРИМАТИ ТАКИЙ РУХ НІХТО НЕ МАЄ ВЛАДИ, НЕ ТІЛЬКИ СТОРОННІЙ, АЛЕ Й ТОЙ, ХТО ВІДЧУВАЄ ЙОГО, ТОМУ ЩО ВІН ГЛИБШИЙ І СИЛЬНІШИЙ ВСЯКИХ ІНШИХ РУХІВ.
ТЕ Ж БОЖЕСТВЕННЕ, ЯКЕ ПРОЯВИЛОСЯ ПОТІМ СПАСИТЕЛЕМ, ПРИВЕРТАЛО ДО НЬОГО ЛЮДЕЙ РІЗНИХ НАРОДІВ. ТЕЖ ДІЯЛОСЯ В ІСТОРІЇ ЦЕРКВИ І ВІДБУВАЄТЬСЯ ДО СЬОГОДНІ.
МАЛИЙ СЛІД БОЖЕСТВЕННОГО ПРИТЯГУЄ ДО СЕБЕ. ЩО Ж ВИХОДИТЬ З УСЬОГО ЦЬОГО УСЮДНОГО ТА ВСЕЧАСОВОГО ДОСВІДУ ПРАГНЕНЬ НАШОЇ ДУШІ ДО БОЖЕСТВЕННОГО?
ТЕ, ЩО БОЖЕСТВЕННЕ, ЩО НАДПРИРОДНЕ, ЩО І БОЖЕСТВО, ДЖЕРЕЛО ЙОГО. ЦЕ ПРАГНЕННЯ ЛЕЖИТЬ В ОСНОВІ НАШОЇ ДУШІ ТА СТАНОВИТЬ ЇЇ ПРИРОДУ, ЯК ЦЕ МОЖЕ БАЧИТИ З РОЗУМОВИХ, ЕСТЕТИЧНИХ ЧИ ІНШИХ ТУРБОТ НАШИХ.
АЛЕ В ПРИРОДІ НЕ МОЖЕ БУТИ БРЕХНІ ТА НЕПРАВДИ; ВІДПОВІДНО, НЕМАЄ ЇХ І В ЦЬОМУ ПРАГНЕННІ ДО БОЖЕСТВА. ЗВІДСИ ВИХОДИТЬ, ЩО БОГ І БОЖЕСТВЕННЕ Є, І ЩО ПРИРОДОЗНАВЦІ, ЯКІ ВІДКИДАЮТЬ НАДПРИРОДНЕ, ЙДУТЬ ПРОТИ ЄСТВА ДУШІ ЛЮДСЬКОЇ.